T. S. Eliot sanoi, että kirjallisuuden tarkoitus on-
muuttaa veri musteeksi.
Minä kyllä yritin.
Julkaisin viisi runokokoelmaa kahdeksassa vuodessa-
ja vuosin verta kuin verenvuototautinen.
Lopulta veri hyytyi.
Ajan myötä rupi arpeutui.
Ja nyt haavaa tuskin huomaa.
Kaikki verisuonet ovat kuivuneet.
En enää muuta verta musteeksi.
Nykyään muutan viskin journalismiksi.
En ole kirjotitanut runon runoa sitten vuoden 1987.
VIRTAHEPO
MATTHEW LAKE -TEATTERI
Patriisit jalot, oikeuteni tukeet
Aseilla asiaani ajakaa!
Te, kansalaiset, rakkaat toverini...
Caesarin poikaan, Bassianukseen, jos mieltynyt on Rooman valtasilmä!
Tie Kapitoliin sulkekaa...
Täyttä sontaa.
-Shh! -Puolustatko tätä ulostetta?
Oikeuden!
Kohtuuden!
Ja jalouden!
Te prinssit, jotka ystävin ja lahkoin...
-Tapaatte... -Vetäkää käteen.
Pitäkää mielipiteenne omana tietonanne!
Kriitikon työssä se ei oikein käy.
Rooman kansa, jot' edustamme, nyt...
"Vaalin kautta!"
Vaalin kautta on Rooman keisariksi...
-määrännyt Andronicuksen... -Nyt riitti.
...joka Pius-nimen...
Häipykää sieltä lavalta ja etsikää joku toinen teatteri!
-Kuuluuko tämä esitykseen? -Päin vastoin. Tämä on interventio.
Missä on se mies, joka on vastuussa tästä hölynpölystä?
-Missä on Matthew Lake? -Heittäkää hänet ulos!
Ei minua, vaan ulos pitää heittää ohjaaja,
ja pyöritellä tervassa ja höyhenissä, kun kiduttaa tällä ripulipaskajätteellä-
-maksavaa yleisöä. -Sano tuo vielä kerran!
Ripuli...
paska...
...jätteellä.
Pitääkö toistaa?
Täältä yhä pesee.
Ne perkeleen näpit irti minusta!
En ole nähnyt näin paljon paskaa lavalla sitten "Koprofilia"-musikaalin.
Näpit irti! Saisitte hävetä itseänne.
Pysytään kovana, mutta sinut pitää ensin saada hoitoon.
Ei viina minua vie.
Yritän auttaa sinua, Ted.
-Tällainen pitää saada hallintaan. -Hallintaan.
Ruskeahousun sotahuuto.
-Tiedät, että arvostan työtäsi. -Enkä tiedä.
Tiedän, että sinua viisaammat ovat sanoneet, että olen sulka hatussasi.
Tiedän, että tunnet menestyväsi, koska teen sinulle töitä.
Tiedän, että tiedät, että voisin mennä töihin minne vain-
ja kirvoittaa kiitollisuuden kyyneleet lukutaidottomilta johtajamulkuilta.
Tiedän myös, että valitsit kulttuurin, koska sinua ei huolittu uutisiin.
Sinäkö sensuroisit minua? Itse sinä lehden sävyä alennat-
epämääräisellä mutinallasi ja kumartelemalla yleisen hyväksynnän edessä.
Jokaiselle runkullesikin on takuulla määritelty kohderyhmä,
senkin seksuaalisesti tumpelo maalaisnörtti.
Raahaa kesakkoperseesi sapatille ja anna tosimiehen toimittaa lehteä.
Saatoit olla brittirunouden suuri toivo joskus vuonna nappi ja kypärä,
mutta milloin viimeksi kirjoitit jotain?
Milloin viimeksi ylipäänsä teit jotain?
Sinusta on tasan yhtä paljon hyötyä kuin jostain vitun täytekynästä.
Siinäkö kaikki?
Ei.
Antaa vetää. Saat potkut.
Asia selvä.
Totuus on se, että tunnemme kaikki itsemme aliarvostetuiksi.
Potkujen saaminen vahvistaa sen tunteen,
ettei kylmä maailma täysin arvosta meitä.
Paradoksaalisesti tämä vain lisää itsetuntoamme,
sillä se todistaa, että olimme oikeassa.
Vaikka se, missä olimme oikeassa, on se, että meitä pidetään ihon haaskauksena.
Nyt kun minulla on vapaata, minulla voisi olla aikaa-
luoda loistokirjallisuutta, josta kerran olin tunnettu.
Oli epätodennäköistä, että näin rauhallisissa oloissa runoa syntyisi.
Mutta yrittänyttä ei laiteta.
Niinpä listasin sanoja, joita tuuleni tuo mieleen, kuten minulla on tapana.
Räikeä, kauraruoho.
Monstraatio.
Harvinaiset saat ärsyttävät ihmisiä, mutta he eivät ajattele runoilijan osaa.
Maalarilla on öljyt, akryylit ja pastellit...
Tärpätti, pellavaöljy, kanvaasi ja siankarvapensseli.
Muusikolla on koneet puuta, messinkiä, terästä ja hiilikuitua.
Mutta runoilija, niin, runoilija-parka.
Sääliksi käy runoilija-ressukkaa.
Roddy?
En ikävä kyllä voi enää myydä sinulle luotolla, hra Wallace.
Perkele.
Minä tarjoan.
Yksi kielemme hienoimmista lauseista.
-Terveydeksenne. -Samoin teidän.
Olet Ted Wallace, eikö niin? Et taida muistaa minua.
-Emme kai ole tehneet "sitä"? -Olen Jane Swann.
Jane Swann? Berkshiren Swanneja?
Muistele pientä kastekappelia, vauvaa ja runoilijan alkua.
-Jane Burrell. Rebeccan tytär. -Kappas kehveliä!
En ole nähnyt sinua sen koommin, kun äitisi potkaisi minut pihalle.
Olin aina tosi ylpeä sinusta. Paria runoasi käytettiin kouluopetuksessa.
Olisit kirjoittanut. Olisin tullut löpisemään koulujärjestelmästä.
Toivoin löytäväni sinut täältä.
-Missä puolijulkimot vetää perseitä. -Et ollut mikään "puolijulkimo"!
-Ystäväni jumaloivat näkemyksiäsi. -Se juna meni jo.
-Niinkö? -Katsot potkut saanutta miestä.
-Tuohan on loistouutinen! -Onko?
Lähdetkö luokseni?
Mielihyvin.
Janen koti vastasi rohkeimpiakin odotuksiani.
Harvoin näkee kotia, joka on niin täynnä kliseitä.
Kaikki tasot oli sullottu täyteen kaiken kirjavia kristallipulloja,
erilaisia hedelmällisyysdildoja ja tyypillisimpiä jumalhahmoja.
Mitä tykkäät?
Väärä verbi.
Jotkut esineistä ovat tosi erityisiä. Siinä sohvalla on istukkalakana.
Taksimatkalla Jane oli sanonut, että hänellä oli minulle töitä.
Vastustelin ja pyysin jäädä kyydistä, mutta hän käski kuskia-
jatkamaan matkaa ja vakuutti minulle, että ihastuisin hänen ideaansa,
jota hän huolestuttavasti kutsui "projektiksi".
No niin. Miksi me olemme täällä?
Minulla on ehdotus.
Se olisi käytännössä insestiä.
Lääkärini sanoi, että minulla on kolme kuukautta elinaikaa.
Leukemia.
Paska juttu.
Pelottaako sinua?
Ei enää.
Urheaa.
Elämme synkkiä aikoja synkässä maailmassa, ja liitymme kaikki pian seuraasi.
Uskotko ihmeisiin?
Ai kuten sotien lopettamiseen ja nälänhädän poistamiseen?
Anna rööki.
Minulle on tapahtunut eräs suurenmoinen ja mystinen asia.
Haluan, että tutkit sitä.
En tiedä, mitä sinulla on mielessäsi, mutta en ole mikään tutkiva journalisti.
Oletko varma? Eikö kiinnosta?
Tämä voi olla ikävästi sanottu, mutta et ole täysissä järjissäsi.
Saat anteeksi. Mutta se on harmi, sillä tunnet asiaan liittyvät ihmiset.
Enoni Michaelin.
-Michael Logan? -Ja saisit sievoisen palkkion.
25 000 nyt ja loput myöhemmin, tai testamentissani.
-Mutta sinähän sanoit... -Lääkäri sanoi, että kuolen.
Itse en siihen usko.
Minulle tapahtui jotain Swafford Hallissa.
Saat mennä sinne selvittämään totuuden.
Mitä jos totuus on se, että et ole parantunut?
Sitten kuolen leukemiaan.
-25 000 puntaa. -Yhteensä satatuhatta.
Ainakin tuhat journalistia tekisi sen kymmenen kertaa vähemmällä.
Vain sinä pääset sisään Swaffordiin. Olet hänen poikansa kummisetä.
Siitä lähtien, kun erosimme äitisi kanssa, olen ollut yhtä tervetullut Swa...
Kummipoika on silti kummipoika.
Kirjoita Davidille. Ongi vierailukutsu.
Ja pidä yhteyttä.
Voisin häipyä paikalta ja lunastaa shekin kymmenessä minuutissa.
Jane oli selvästi järjiltään, mutta shekki oli viivattu ja herttaisen järjissään.
Olisin mielelläni Janen harhakuvitelmien palveluksessa,
mutta mitä nuo harhakuvitelmat olivat?
Kadehdin niitä tolloja, joiden tehtävä on löytää neula heinäsuovasta.
Minun sarkani oli epämääräisempi.
Villihanhen ja kapisen koiran syntinen parittelu.
Viime visiittini Swaffordin oli ollut varsin viihdyttävä,
mutta ei siellä mitään ihmeitä näkynyt.
-Kiitos, kun hait minut, Simon. -Davey halusi tulla,
mutta arvelin, että pitäisit tästä kyydistä enemmän.
Rakensin sen itse.
David kertoi, että olet runoilija.
Niin huhutaan.
Laadi yksi.
-Laadi yksi? -Runo.
Oli kerran mies nimeltä Simon...
...joka ei riimeistä piitannut.
Harmillista oli hänestä, että hänen oma nimensä-
rimmasi vain sanaan backgammon.
-Nerokasta! -Tässä vauhdissa ei sen parempaa irtoa.
Swafford Hall.
Loganien koti vuodesta 1984, kun maailmanmies ja pohatta Michael Logan-
alentui rakkauden tähden-
ja nai persaukisen brittiaristokraatin.
Tehtyään 80-luvulla jotain katalaa Margaret Thatcherin puolesta-
Michael sai arvonimen Swaffordin lordi Logan.
Kartanon, jota hän on sittemmin menestyksellä johtanut-
halventamatta itseään tekemällä siitä häänviettopaikan, hotellin-
tai, luoja paratkoon, safaripuiston.
Edward-setä!
-Edward-setä! -Davey.
-Edward-setä! -Tervehdys!
Terve, Edward-setä!
Ihan vain Ted.
Tule, Ted-setä. Meillä on paljon juteltavaa!
Podmorehan se siinä.
Tervetuloa takaisin Swaffordiin, hra Wallace.
Näytän Ted-sedälle taloa.
Miten vain.
...ja illallisen jälkeen voin näyttää itäsiiven.
-Viski kai käy? -Todellakin.
Mutta ensin kylpy.
Ja sen jälkeen mahdollisesti nokoset.
No... Kun olet...
Olen eteläpihalla.
Jos haluat jutella.
Hei sitten.
Sen jälkeen, kun minusta tuli nuoren Davidin kummisetä, olemme kirjoitelleet.
Minä harvemmin ja lyhyesti, joskus ryppyisen setelin mukaan liittäen.
Hän lähes kuukausittain pitkävetisesti ja jambisessa pentametrimuodossa.
Hän ihailee isäänsä Michaelia, kuin pieni päivänkakkara taivasta-
toivoen kasvavansa yhtä kirkkaaksi kuin aurinko.
Mutta Michaelin kaltainen mies ei väsännyt nuoruudessaan runoja.
Hän oli niitä, jotka rääkkäsivät Davidin kaltaisia älykääpiöitä-
vieden näiltä rahat tuhlatakseen ne röökiin ja musiikkilehtiin.
Olen sentään täällä.
Vierailuni pituus riippunee siitä, millaisen vastaanoton saan Michaelilta.
Soita Janelle 5 minuutin päästä.
Olimme kerran parhaat ystävät, mutta paljon on sillan alta vettä virrannut.
Sittemmin insinöörit räjäyttivät sillan,
ja joesta tuli sittemmin hyisen välinpitämättömyyden valtameri.
Se on pitkä tarina.
Ted.
Kultaseni!
Näytät nuoremmalta! Osa läskistäsi on kadonnut.
Ja sinä näytät... märemmältä.
Otatko teetä?
Kakkua?
Onpa kyllä mukavaa nähdä sinua!
Missä Michael on?
Hän haluaa tavata sinut ennen illallista.
Paras hoitaa se alta pois.
Tyypillistä naiivin ihmisen ajattelua.
Kunpa olisikin.
-Mikä hätänä? -David.
-Kerro kummisedälle. -Koulussa hänellä menee kyllä hyvin.
Hän on herttainen poika, mutta vähän...
Outo. Ihmisten kanssa.
Roman on gootti. Hän käyttäytyy aina oudosti.
-Jos kyse olisikin vain mustasta meikistä. -Kerro jokin esimerkki.
Viime viikolla hän kysyi illalliskutsuilla kansanedustajalta,
millä eläimellä hän arvelee olevan pisin penis.
Nainen nauroi ja napsautti viinilasinsa jalan poikki.
Pojan kärttäessä vastausta hän sanoi: "Kaskelotti".
Hän vastasi: "Ei, kirpun jäykistynyt penis on kaksi kolmasosaa kirpun pituudesta.
Eikö se olekin suurenmoista?"
Vain jos naaralla on venyvät paikat.
Hän on 16. Hänen pitäisi tietää, ettei ihmisiä sovi sillä tavalla kiusata.
Seksi on teineille pakkomielle. Hän kokeilee rajojaan. Se on normaalia.
-Voisitko pitää häntä silmällä? -Molemmilla.
Siksihän minä täällä olen.
Olet myöhässä. Ehdin aloittaa harjoitukseni.
Olen tarkkaillut tilannetta. Voi jeesuksen perkele.
Saat luvan olla ajoissa. Mitä olet nähnyt?
Simon on Englannin suurin teinitylsimys.
David on... Niin no...
En vielä tiedä, mikä hän on.
Mutta en ole nähnyt mitään edes etäisesti ihmeeseen viittaavaa.
-Saankohan rahoilleni vastinetta. -Kertoisit nyt, kultamuru.
-Älä härnää. Kerro. -Sinun pitää olla objektiivinen.
Sinun on pidettävä silmät auki ja nähtävä se, mikä nähdä täytyy.
Valot sillä on päällä, muttei ketään kotona.
Mutta nyt on kiire kuuntelemaan Michaelin mafiatyylistä läksytystä.
-Nöyryytit häntä televisiossa! -Myöhäisillan ohjelmassa.
Minähän sanoin, että se on pitkä tarina.
Pitkä ja mutkikas tarina.
Välitin hänestä liikaa tehdäkseni hänestä tulevan ex-vaimoni.
Niin?
Kerro tarinasi. Elämäsi on sekaisin, sait potkut. Ja tulit tänne...
Viettääkseni...
-...aikaa Davidin kanssa. -Kestipä kauan ottaa yhteyttä.
Onhan siitä jokunen vuosi, myönnetään.
Törmäsin Janeen, ja se herätti minut ajattelemaan.
-Ajattelemaan? Mitä?
Kerro, miksi oikeasti tulit.
Minä...kun töissä kävi miten kävi.
Olen etsinyt jotain tekemistä.
Minusta olisit loistava elämäkerran aihe.
-Sinä helvetin journalisti! -Kesy korkeintaan.
Ei mitään elämäkertaa. Ei nuuskimista. Ei mitään.
En sössisi sitä.
-Häivy minun talostani. -Anteeksi, kun otin sen puheeksi.
Minä en luota sinuun.
Ymmärrän.
Anne on huolissaan Davidista.
Ei käy kieltäminen, ettenkö olisi mokannut totaalisesti siskosi kanssa,
mutta sodassa ja rakkaudessa kaikki on sallittua. Jos saa käyttää kliseetä.
Ei silloin, kun se tehdään julkisesti.
Ymmärrän.
Ja siitä hyvästäkö minun pitäisi antaa sinulle uusi mahdollisuus?
Kummisetänä.
Lupaan, että olen kaikin puolin siivosti.
-Pidän sinua silmällä. -Selvä.
Tervetuloa takaisin Swaffordiin.
Michaelin ja minun polut kohtasivat viimeksi yli vuosikymmen sitten,
tosin häntä näkee usein lehdissä milloin minkäkin ison firman-
ylistettynä CEO:na.
Se tarkoittaa pääjohtajaa.
Ja mikäli oikein ymmärsin, kyseessä on toimitusjohtajan ja mulkun sekoitus.
Kun Michaelin kaltainen mies sanoo pitävänsä jotakuta silmällä,
sanat olisivat yhtä hyvin voineet tulla valkohain suusta.
David?
Oletin, että Davidin sai anivarhain ulos joko hauskanpito tai kolttoset,
ja seurasin hänen jälkiään aamukasteessa,
kunnes huomasin, etteivät ne johtaneet minnekään.
Tuntien itseni melkoiseksi molopääksi-
mieleeni tuli yhtäkkiä kuva siivekkäästä Davidista nousemassa lentoon.
Siinäpä olisikin tutkimisen arvoinen ihme.
Haista sinä paska! Saatana!
Huomenta.
Joko ratkaisit tapauksen? Onko kaikki selvää?
Yhtään mikään ei ole selvinnyt.
Mutta aiemmin selvät asiat ovat nyt epäselviä.
Jatka etsimistä.
Tiedät mikä se on, kun näet sen. Sinun on nähtävä se, mikä nähdä täytyy
Ja pysy erossa viskistä!
Mitä sitä tekeekään rahan vuoksi.
Miten on mahdollista tutkia jotain epämääräistä?
Kuin palkkaisi Sherlock Holmesin ilman, että on tapahtunut rikosta.
Alan ymmärtää, miksi hän soitteli niin paljon viulua-
ja täytti päänsä kokaiinilla.
...hän halusi tietää, onko meillä defibrillaattoria.
Aika paljon ruokavaliovaatimuksia.
Voinko auttaa, hra Wallace?
Kyllä. Podmore.
Voisiko joku korjata huoneeni verhotangon? Se näyttää pudonneen yön aikana.
Tietysti.
Kiitoksia. Mikä tämä on? Viikonlopun vieraslistako? Sepä mielenkiintoista!
Saanko?
Oliver Mills. Vetoaa takuulla johonkin trendikkääseen yliherkkyyteen.
Angiina?
Luvaten aristokraattista loistoa, joka lähentelee irstailua,
Swafford vetää puoleensa sekalaisen joukon-
pönöttäviä porvareita ja epävarmoja boheemeja,
jotka käyttävät sanaa "viikonloppu" virheellisesti verbinä-
ja miettivät, miten pian palvelija lähetetään Swaffordin-
maailmanluokan viinikellariin.
Madame Valerie Richmonde ja Mademoiselle Clara.
Kuka onkaan tämä pystytissinen ja totaalisen naitava olento,
joka huokuu halveksuvaa penseyttä?
-Tulehan. -Bonjour madame.
Merci. Laukkuni.
Ted Wallace.
-Luulin palvelijaksi. -Väärin.
-Runoilija. -Vai niin.
Ja Michaelin vanhin ystävä.
Niinpä tietysti.
Myös Davidin kummisetä.
Olen vastuussa hänen hengellisestä kasvatuksestaan.
Ihanko totta?
Tässä on tyttäreni Clara.
Teistähän voi tulla ystäviä.
Sinun täytyy olla David. Jane on kertonut sinusta kaiken.
Olen odottanut tapaamistamme.
Arvatenkin hyväntuoksuisilta kupeiltaan-
Madame Valerie oli pukannut varsin arkisen näköisen tyttären.
Tietämättä isän puolelta sen enempää, voisin veikata, että tämä-
torahampainen ja likinäköinen hobitti oli saanut alkunsa visiitillä Keski-Maahan.
Luonto voi olla sietämättömän julma.
Valitettavasti olin juuri joutumassa pahimpaan painajaiseeni.
Edessä oli viikonloppu yhden vanhan ystäväni,
arvostetun teatteriohjaajan ja hinarin, Oliver Millsin, kanssa.
Väkivalta on harvoin oikea ratkaisu.
Jessus, Oliver.
Etkö saanut kutsun mukana turvaohjeita?
En. Minut on varmaan mainittu turvallisuusuhkana.
Voisitko?
Voi sinua höpsö, haihatteleva virtahepo.
Eikö isäntä ole tehnyt oloasi tervetulleeksi?
Tulin tänne kylläkin Davidia tapaamaan.
Ai.
Tiedätkö siitä? Mistä on kyse? Mikä sinua vaivaa? Voit kertoa minulle.
"Vaivaa"? Hän on kummipoikani. Mitä oikein tarkoitat?
Ruokailuvälineetkö siellä posliinia vasten kilkattavat?
Emme saa myöhästyä lounaalta!
Toivottavasti ääni kuului tihenevästä juonesta.
Jos en pian alkaisi edistyä, olisi olemassa riski,
että joutuisin viettämään koko kesän näiden pummien kanssa.
Kuulin, että teillä oli menestyksekäs vuosi orin kanssa?
Kyllä, saimme vihdoin hyviä tuloksia Hicksteadissa.
Kiitos hänen.
Olen erityisen ylpeä metsistämme. Kaikki kotoperäisiä lajeja.
Sen sortin luontoa sietää vain britti.
Jos ette pidä maaseudusta, mikä tuo teidät Swaffordiin?
Ostan Lilacin tyttärelleni.
-Li-lac? -Lilac, harmaa tammamme.
Olen ottanut ratsastustunteja.
Mennään lounaan jälkeen talleille katsomaan sitä.
Jos tahdot, voisit auttaa lannanluonnissa?
Se olisi oikein kivaa.
Kyttyräselkä, joka lapioi myös lantaa.
Quelle fortune!
Selkä suoraan.
Anteeksi.
-Kuolen, jos en saa tuota. -Etkä vain vertauskuvallisesti.
Sinäkö tiedät?
Podmore näkee, Podmore kuulee, Podmore kertoo Ted Wallacelle.
Siksikö olet täällä?
En toki.
Minulla on loistava uusi näytelmä, jonka Michael rahoittaa.
Niinkö?
Onko kukaan nähnyt Davidia?
Lapsi puiden ja poika maan
odottaa syntyvänsä uudestaan.
Alla puiden yksin hän on
juuressa jalkojesi, tämä poika tuntematon.
Kehdossaan makaa, katseilta piilossa
peitettynä kuin siemen, hänen siemenensä niin valkoista.
Hän itselleen antaa rauhansuudelman.
Hänen siemenensä, se versoo suloisesti vapautuessaan.
No niin. Voihan helvetin perkele.
Jestas.
Saat sen omaksi.
Miten kilttiä.
-Onko äiti puhunut sinulle minusta? -Miksi kysyt?
Hän on minusta huolissaan.
Näen sen hänen silmistään.
Se kuuluu äidin työnkuvaan.
Huolestutan häntä enemmän kuin Simon.
Simon ei jaa ventovieraille penistriviaa. Hän on arvattava.
-Eli minäkö olen arvaamaton? -Toivottavasti.
Minun kummipoikani ei sovi olla muuta kuin villi ja vaarallinen.
Miksi seksiasiat nolostuttavat ihmisiä?
-Eivät minua. -Minusta ihmisiä nolostuttaa enemmän-
-rakkaus kuin seksi. -Mistä niin päättelet?
-He eivät koskaan puhu siitä. -Eiväthän he muusta puhukaan.
Rakkautta kaikki on vaan, rakkaus kaiken muuttaa voi.
Puolet maailman runoista käsittelee rakkautta.
"Nopeassa hidas, makeassa karvas, kirkkaassa himmeys.
Hän yhä luo, jolla kauneus on muuttumaton.
Hänelle ylistys."
Jestas. Totta kai pidät Hopkinsista.
Suuret runoilijat tietävät, että runous-
on se, miten annamme luonnon puhua meille.
-Sanat ovat... -Ei, senkin tollo!
Sykähtää sydämein, sohvallani makaan, vaelsin yksinäisenä kuin pilvi.
Hän on itsekeskeinen onanisti.
Wordsworth ei masturboinut.
Hän on pelkkä tuhertelija.
Kuulehan, nuori sälli,
on ilahduttavaa, että haikailet runoilijaksi,
mutta sanopa joku ammatti, jossa on yhtä vähän mahdollisuuksia.
Viemäri-insinööri.
Hyvä on. Kuvittelepa seuraavaa:
Kaikki Englannin, Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin runoilijat ovat lakossa.
Vaikutukset? Olemattomat. Kärsimykset? Olemattomat.
Menisi 14 vuotta, ennen kuin kukaan edes huomaisi.
Kuvittele tämä:
Kaikki Lontoon viemäri-insinöörit menevät lakkoon.
Vaikutukset? Viemäreistä pukkaisi sontaa ja tamponeja. Saastaa ja lemua kaikkialla.
Kärsimykset, vaikeudet, uutisarvo? Suuret.
Kai vielä uskot runouteen?
Sen voimaan muuttaa maailmaa.
Kai sinä vielä välität?
Voi taivas, älä sinäkin aloita.
Totta kai uskon ja välitän, mutta se on...
Kovaa työtä.
Jos haluat tehdä rahaa, sen eteen pitää raataa.
Sitä ei noin vain taivaalta sada.
Onko selvä?
Loistavaa.
Kaikki tämä höpinä runoudesta herätti ruokahaluni.
On aika nauttia toinen värssy äitisi kermakakkua.
Laitan veden kiehumaan.
Saatana!
Taasko sinä kylvyssä kävit?
Tasapainokeskukseni on siirtynyt sitten edelliskertani soutuveneessä.
Löysit Davidin.
Luin joitakin hänen runojaan. Minulla on niitä tässä.
Hän näyttää, omalla elegantilla tavallaan,
kirjoittaneen runkkailustaan metsässä.
-Oliko se hyvä? -Runo vai runkku?
-Ted. -Tiedätkö, tekeekö hän sitä paljonkin?
Pyysit minua pitämään häntä silmällä, ja niin olen tehnyt.
Ja jos hän viettää aikansa runkaten...
On asioita, joista äidin ei tarvitse tietää kaikkea.
Toki, mutta en minä huvikseni riettaita puhu.
Olen suurimman osan elämästäni hyppinyt kukasta kukkaan-
ja loput ajasta tyydyttänyt itseäni.
Minkä ansiosta olen lämpimämpi mies.
Mutta jos poikasi suoltaa metafyysistä taidemälliä,
eikä vain ruuttaile paperiin luonnon käsivoidetta, meillä on ongelma.
Mikä ongelma?
Äiti! Tule talleille, nopeasti.
Lilac on sairas.
Voihan paska.
Jos hevonen on sairas, hänen täytyy tehdä jotain.
Niin hän tekeekin. Mutta meidän on ensin löydettävä hänet.
Eikö sinulla riitä uskoa?
Usko on hyvästä, mutta pitäisi olla edes ripaus näyttöä.
Eikö tämä ole vähän radikaalia?
-Se oli eilen ihan kunnossa. -Se etenee nopeasti. Munuaiset pettävät.
Ei sen laitumella ole villakkoa.
Onko sinulla jokin toinen selitys veriselle ulosteelle?
Ei, mutta se ei selitä verta sen syljessä.
Olen pahoillani, Clara, mutta Lilac täytyy kai lopettaa.
En ehtinyt edes ratsastaa sillä.
Tule. Mennään takaisin sisälle.
Pahoittelen, Valerie. Ajoitus on nyt hyvin kehno.
-Voiko se vielä toipua? -Se on murheellista.
Annella on paljon kokemusta.
Tarvitsemme ihmeen.
Hercule Poirot voisi kursorisesti heitä vilkaistuaan kerätä ammuksia-
loppuratkaisuaan varten.
Mutta vaikka heistä voisi jotain päätelläkin, minä en sitä huomaa.
Olette nyt liian hätäisiä.
Mon Dieu.
David, älä koske siihen.
Anna olla.
Sairas hevonen voi olla hyvin vaarallinen.
-Tulehan. -Se ei ole oikein!
-Mitä on tapahtunut? -Selitän myöhemmin.
Loganit saivat juuri huomata, ettei heillä ollut kanttia lopettaa sairasta eläintä,
mutta silti heillä oli loputon kyky vitkutella ja lykätä päätöstä.
Jos tulisit huomenna uudestaan, niin katsotaan, mikä tilanne sitten on.
-Selvä. -Kiitos.
No niin. Otetaanko drinkit ennen illallista?
Kyllä, useampi.
Sain ajatuksen käsikirjoittajalta. Tapasin hänet Venetsiassa.
Ajatko jotain takaa, vai selostatko vain umpimähkään joitain tapahtumia?
Voi sinua!
Mihin jäinkään? Ai niin!
-Gianni. Hänellä oli jättiläismäisin... -Voi taivas.
M-U-N-A.
Hän pelkäsi satuttavansa minua.
"Gianni rakas," vastasin, "kaiken kokemani jälkeen tuskin se edes osuu reunoille."
"Kuin työntäisit paperivenettä Canal Granden läpi."
-Sopimatonta lasten kuullen. -Mokoma sievistelijä.
-Kyllä he tietävät. -On kaksi vaihtoehtoa.
Annamme Oliverin pälpättää suurteoistaan, toisinaan korvat punaisina.
Tai sitten annamme lasten ottaa asioista selvää ihan itse.
En käsitä kaikkien pakkomiellettä seksiin.
Ei pakkomielle, vaan elämän tarkoitus.
Hyviä tapoja sen sijaan voimme lapsille opettaa. David auta lautasten kanssa.
Clara!
-Kertoisitko jonkin tarinan, Oliver? -Luulin jo, ettet koskaan kysyisi.
Tarina kertoo kovaonnisesta gigolosta, joka sai töitä saksofonistina laivalla.
-Mutta oikeasti hän... -Oliver, lopeta.
Ei missään nimessä.
Ei penniäkään.
Jos emme voi skoolata näytelmälleni,
nostetaan malja Lilacille.
Saakoon hän oman ihmeensä.
Lilacille. Kuten sanovat huomenna liima- tehtaassa sen luiden poristessa taustalla.
Malja ihmeille.
-Harvoin sinä drinkin väliin jätät. -Luuletko tosissasi,
että nostaisin viininhuuruisen maljan ihmeelle?
-Sekö on niin tyhmää? -Se on järjetöntä.
Olemme liian peloissamme, tai kuten minä, laiskoja ymmärtääksemme ihmeitä ilmiönä.
Mutta mitään ihmeitä ei koskaan tapahdu.
Eikä ketään ole todellakaan koskaan parannettu.
Etkö usko parantamiseen?
Tekninen vika voidaan korjata,
mutta mitään ei voida oikeasti parantaa tai tehdä kokonaiseksi.
Kaikki mätänee.
Ja se on viheliäinen totuus.
Maistuisiko lohduttava kamomillatee?
Taidamme Tedwardin kanssa jutella jonkin tujumman äärellä.
Minut lähetettiin tutkimaan ihmeitä, ja kielsin juuri niiden olemassaolon.
Tuskin mikään sattuma.
Alan tuntea itseni epäileväksi Tuomaaksi pääsiäisaamuna.
Siitä, mitä nyt seuraa, et sitten puhu koskaan kellekään.
Isäni tuli tähän maahan Massachusettsista vuonna 1936.
Kun sota syttyi, hän värväytyi ilmavoimiin mekaanikoksi.
Myöhemmin sinä vuonna tukikohtaan saapui eräs nuori mies.
Hänen isällään oli metallinsiru jalassaan.
Se oli menossa kuolioon.
Poika tiesi, että lääkäri amputoisi jalan, joten hän pyysi apua isältäni.
Kun isäni kosketti jalkaa, sirpale tuli ulos, ja haava parani.
-Sillä hetkelläkö? -Niin.
-Sehän saattoi tapahtua sattumalta. -Se oli vasta ensimmäinen kerta.
Muutama ihme lisää, ja ihmiset alkoivat puhua.
Sodan lopussa häntä jahdattiin. Se oli sietämätöntä.
-Ajat olivat toiset. -Se tapahtui 70 vuotta sitten.
Ei keskiajalla.
Minulla ei ole koskaan ollut sellaista kykyä.
-Se taisi hypätä yhden sukupolven ylitse. -Tuohan on lapsuuden satu.
Annella on astma.
Muistatko sen kuuman kesän neljä viisi vuotta sitten?
David ja minä olimme ulkona, kun hän sai pahan kohtauksen.
Äiti?
Simon antoi tekohengitystä, kuten oli opetettu.
Mutta se ei auttanut.
Saavuimme kotiin. David kuuli melua.
Hän pukkasi veljensä syrjään, kosketti äitinsä rintaa, ja tämä alkoi hengittää.
-Sanotko, että David pelasti hänet? -Paransi.
Kohtaukset loppuivat siihen.
Kuin kuulisi Steven Hawkingin sanovan, että hän uskoo yhä joulupukkiin.
Huolestuttavaa, kun vanha ystävä tulee hulluksi.
Jane tuli tänne pääsiäiseksi.
Hänellä oli aggressiivinen leukemia, ja lääkäri oli antanut kolme viikkoa aikaa.
Hän halusi viettää ne rauhassa.
Hän meni heti saavuttuaan sänkyyn. Viikon päästä hän näytti jo paremmalta.
Seuraavalla viikolla hän halusi nousta ylös.
Kolmas viikko. Hän oli täysin terve.
David oli ollut hänen luonaan joka päivä.
-Sille täytyy olla jokin järkevä selitys. -Davidilla on parantavat kädet.
Olen nähnyt sen omin silmin.
En tiedä, mitä tehdä. Emme huutele asioitamme, mutta tämä on iso asia.
Vaikenenko, kuin se olisi kirous, vai kerronko siitä kaikille?
-Miksi ihmeessä sinä sitä minulta kysyt? -Korostit eilen, että olet Davidin kummi.
Tee jotain tittelisi eteen.
Rakas Jane. Tarvitsen neuvoa.
Joko minä olen tullut seniiliksi, tai muut ovat ihan kahjoja.
Minähän sanoin, että Swaffordissa tapahtuu ihmeitä.
Hienoa, että olet nähnyt niitä!
Enkä ole. Epäluotettavat ihmiset ovat kertoneet epäuskottavia juttuja.
On niitä. Niitä täytyy olla.
Tiedät, mitä se minulle merkitsee. J X.
Oli kerran runoilija Ted. Oli häneltä lopussa hoksottimet.
Hän yritti keksiä, miksei voisi vain ryypätä
ja ottaa jurrissa pikku nokoset.
Terve, Lilac.
Toin sinulle omenan.
Mene pois.
Hallelujah, hallelujah, hallelujah!
Mikä sinua vaivaa?
Lilac voi hyvin!
Taivaan ja maan välillä on enemmän, Tedatio.
Joko kuulitte?
Tulkaa toki sisään. Kutsukaa Podmore myös.
Jos Lilac on parantunut, niin ehkä Clarasta voi tulla kaunis.
-Minne te nyt? -Etsimään Davidia.
Ei Lilac itsestään parantunut.
Voi kristus sentään.
Odottakaa! Mikään ei saa minua huonolle tuulelle-
tehokkaammin kuin Oliverin iloisuus.
Paitsi ehkä se, että tajusin nukkuneeni ihmeen ohi.
David ei ollut vielä ottanut kunniaa Lilacin toipumisesta,
mutta ajatus siitä leijui Swaffordin ilma- tilassa kuin kusella täytetty ilmalaiva.
-Missä veljesi on? -En ole nähnyt häntä.
Hyppää kyytiin, etsitään.
-Miten uskot sen tapahtuneen? -Tarkistan aina sen laitumen,
-ettei siellä ole villakkoa... -Kuulin, kun sanoit niin.
Se on selittämätöntä. Pyhä Swaffordin David taianomaisine käsineen.
Pysäytä tämä helvetin moottoroitu hiustenkuivain!
-Hei, David. -Terve, Oliver.
Entä se käsien päälle pano?
-En tiedä. -Etkö kuulukaan ihmeleiriin?
Valitan.
Oletko koskaan nähnyt hänen tekevän sitä?
Kerran. Äidille. David pani kätensä hänen päälleen.
-Äiti parani. -Ei vilkkuvia valoja tai enkelikuoroa?
Hän vain tuli tajuihinsa.
Minun on nähtävä se omin silmin.
Pirun Jane ja hänen "sinun on nähtävä, mitä nähdä täytyy"-jollotuksensa.
No niin!
Missä hitossa sinä olet ollut?
Ryhdistäydy, Ted.
Eksistentiaaliset kriisit ovat runkkareita skandileffojen hahmoja varten.
-Käskin sinun etsiä Davidia. -Häntä ei löydy mistään.
Se perhanan kaakki päästi pirun irti. Käy kuin isän kanssa aikoinaan!
-Asia on hallinnassa. Saat siitä sanani. -Minkähän arvoinen se on?
En voi muuta...
-Terve, pojat! -Vaikutat iloiselta.
Voihan perkele, mitä taikaa!
Älä hänestä piittaa. Hän on liian kyyninen ymmärtääkseen.
Mutta sinä. Sinä voit muuttaa maailmaa.
Seuraavaksi on Claran vuoro.
Kyllä minä hänet löydän.
Oliver hekumoi omalla paranemisellaan.
Peloton teinimme oli nyt etsimässä Claraa.
Jos Pyhä David pystyisi muuttamaan Valerien jälkeläisen nykyajan Afroditeksi,
se olisi ihme, joka minun olisi pakko nähdä.
David, Ted-setä täällä.
Höyryveturin korvasi diesel ja sittemmin sähköjuna.
-Hra Wallace? -Etsin Davida.
Yksi aikamme suurimpia tehtäviä.
-Mikä tuo oli? -En minä mitään kuullut.
Älä sano, että tämän talon viimeinenkin järjen ääni on seonnut.
Mitä suurempi tahdikkuus, sitä isompi juomaraha.
Tiedätkö, missä David on?
Älä viitsi, John. Tiedän, että tiedät kaiken, mitä täällä tapahtuu.
-Aina hän jossain piileksii. -Jatka.
Ei useinkaan nuku sängyssään, ei kulje ovista, jos voi mennä ikkunasta.
Hän viettänee yöt useimmiten jossain ulkosalla.
Mutta missä?
Nuolin ruohoa, nuolin sen puhtaaksi.
Puhdas ruoho on heinää, kultaista heinää lihalle.
Syleilin lehtiä, puristin niiden vihreyttä.
Puristettu mehu on verta, ja veren on oltava tuoretta.
Kylvin siemenen. Oman siemeneni.
Ai hei, Valerie.
Varoitus. Äitini tulee Swaffordiin
Älä ole kauhea hänelle.
Tule, Clara. Tuonne metsään asti vain.
Hyvä luoja sentään.
Jos päästät hengen sisääsi, se parantaa sinut.
Tunne, miten henki kulkee lävitsesi. Syleile sitä.
Tyhjennä se. Juuri niin.
-Tyhjennä se. -Ei, päästä hänet menemään!
Anna hänen mennä!
-Et voi palata talolle tuossa kunnossa. -Hän puri minua!
-Et voi jättää minua! -Fyysikko, paranna itsesi.
Se siitä nykypäivän ihmeestä.
En muista Fransiskus Assisilaisen ejakuloineen kenenkään suuhun.
Kenties se kohta jätettiin pois.
Ted-setä, hän puri minua.
Noinko sinä aina parannat?
Älä puhu, älä sano sanaakaan.
Pystytkö seisomaan? Tulehan tänne.
-Vanhan on helpompi tuomita nuori. -Hän puri minua.
On ollut vaikea lämmetä Davidille krikettipuseroineen-
ja surkeine sonetteineen. Mutta hän on kuitenkin kummilapseni.
Voin olla epäluotettava, kun kyseessä ovat kasteasiat tai hopeiset servettirenkaat,
mutta kun näin hänen katastrofaalisen seksi-insidenttinsä,
tunsin häivähdyksen vanhasta yhteishengestä.
En ollut koskaan mikään partiopoika enkä tee hyvää tekoa joka päivä,
mutta kai yhdellä isolla 15 vuoden välein-
jonkin sortin arvomerkin ansaitsee.
Hra Lennox.
Aivan.
Millainen suhteenne Davidiin on?
Välillä hyvä, välillä huono.
Oletteko pojan isä?
Valitettavasti.
Kertokaapa sitten, miksi David sanoi: "Tuska paheni autossa,
muun muassa siksi, että Ted-setä on niin surkea kuski."
Onneksi näen potilaana harvoin lasta ihmishampaan jäljet peniksessään.
Vielä harvemmin hysteerisen pojan tunnetun henkilön seurassa.
Jos tiesit, kuka minä olen, mikset sanonut?
-Ketkä ovat Davidin vanhemmat? -Haluaisin puhua Davidin kanssa.
-Poliisi tuskin sitä sallii. -Poliisi?
-Olette auktoriteettiasemassa. -Käyttäydytäänpä kuten aikuiset.
Kyse oli vain rakastavaisten epäonnisesta vahingosta.
Tällainen voi olla hyväksyttävää teidän boheemielämässänne...
Jos kyse olisi minun pojastani, luuletko, että tekisin siitä suuren numeron?
Teitä kiinnostanee, että olen tuomari!
Ja epäilemättä myös Kotirouvat suihinottoa vastaan-yhdistyksen jäsen.
Vanhemmat syyllistyvät ja häpeävät!
Soitan poliisit, jos ette nyt heti anna Davidin vanhempien numeroa.
-Yksi...kaksi. -Hyvä on.
-Haluat varmaan sen tytönkin nimen. -Tytön?
Tytön? No tytön tytön!
Kirahvinko luulit häneltä poskeen ottaneen?
Luulin, että te...
-...olitte se toinen osapuoli. -Luulit mitä?
Pahoittelen, jos tässä on sattunut erehdys.
On velvollisuuteni...
...selvittää tosiasiat.
Loistavaa. Törmäsin yhteen harvoista, joilta löytyy hyllystään-
minun runojani. Jotka ovat kurkistaneet syvälle sieluuni,
ja hän luulee minua perkeleen pedofiiliksi.
Kävelin tänään metsässä ja koin elämäni yllätyksen.
Vältin seksirikollisten rekisteriin joutumisen niukin naukin.
Joskus lahja vaatii uhrauksen.
Se voisi auttaa, jos kertoisit, mistä kyvyissäsi oikein on kyse.
Pysäytä auto.
-Olen juossut perässäsi ihan tarpeeksi. -Kerron kyllä.
Mutta en täällä.
Kutsun sitä "Lahjaksi". En "Minun lahjakseni".
Tunnen luonnon voiman.
Kun laitan käteni sairaan olennon ylle...
se virtaa lävitseni kuin salama.
Mutta tunnen myös inhimillisiä tunteita.
Nälkää.
Ja kylmää.
Kaikenlaista nälkää.
Näin ensi kertaa märän unen...
viime vuonna.
Tiedän, ihmeen myöhään.
Tiesin, etten voinut sallia niin kauhean asian tapahtua.
Hirveää tuhlausta.
Kyse ei näet ole vain käsistäni.
Jokainen osa minusta pystyy parantamaan.
Vereni.
Ja siemeneni.
-Vai niin. -Tiesin, että jos käyttäisin sitä hyvään-
enkä tyydyttäisi itseäni,
niin sekin olisi voimakas väline.
-Eli sen takia Clara... -Se alkoi Janen kanssa.
Hänen sairautensa oli käsilleni liian voimakas.
Mutta tiesin...
Jos saisin esanssini sisään...
...syvälle häneen, se toimisi.
Luuletko, että nämä kykysi...
-on peritty? -Jokaisen sielu voi olla puhdas.
-Jopa minunko? -Varsinkin sinun!
Ollessasi runoilija olit inspiroitunut näkemään maailman loiston.
Paskan marjat!
Jos haluaa kirjoittaa, on taisteltava kynän ja paperin kanssa,
tehtävä osansa. Pelkkää inspistä on turha odotella.
"Maailma on ladattu Jumalan suuruudella.
Se leimahtaa loistaen kuin kultafolio."
Gerard Manley Hopkins teki töitä, hän opiskeli.
-Hän opetteli kymrin kielen! -Mutta nerous asui hänessä.
Mieti Simonia.
Meillä on samat geenit, mutta hänellä on tavallinen sielu.
-Entä sinun sielusi? -Se on erilainen.
-Ja erityinen. -"Erilainen ja erityinen."
Niin. Sinun pitäisi kunnioittaa sitä.
Saamari!
"Näe mitä nähdä täytyy", ja paskat.
Ihmeitä, ja vitjamunat.
Kaikki näkevät, mitä tahtovat, eikä kukaan ole immuuni.
Oli kyse zenin viehätyksestä tai huikentelevasta katolisuudesta,
tai teinikristuksen imuttamisesta maalaismetsäaukiolla.
Ne ovat vain keino nähdä itsensä onnellisempana, terveempänä tai...
vähemmän kuolemansairaana.
Jane-parka. Sinä tollo lehmä.
Ehkä olen liian kyyninen uskoakseni ihmeisiin.
Ehkä minun pitäisi uhrata järkeni ja heittäytyä mukaan kulttiin.
Jos tässä joku on ihmeen tarpeessa, se on yksi saatanan Ted Wallace.
En minä aina tällainen hapannaama ole ollut.
Eheytä minut, Jeesus. Tee minusta kokonainen, Jumalan poika.
Ole kiltti ja kaada minulle giniä.
Tottahan toki.
Voi hyvä luoja.
-Oletpas sinä itsesi kuntoon päästänyt. -Jos olet täällä, kuka hallitsee Narniaa?
Että sinulla on otsaa vääntyä tänne.
Michael oli varmasti haltioissaan, kun otit yhteyttä.
Minä kylläkin kirjoitin Davidille.
Niinpä tietysti.
Sinulla on hyviteltävää kummisetänä.
Totuutta ei käy näköjään tämän kauempaa vältteleminen,
ja vihdoin on kohdattava takkuinen tarina elämästäni Loganeiden kanssa.
Se tarina alkaa Michaelin nuorimmasta sisaresta, Rebeccasta,
jonka kanssa kehtasin vehdata monta kuuta sitten.
Seurassani on tänään yksi maamme arvostetuimmista runoilijoista...
Vehtaamisemme loppui rytinällä hänen kutsuttuaan minut-
vieraaksi umpitylsään runousohjelmaansa Stanzaan.
Palataanpa kommentteihisi...
Naiset vihaavat minua, koska uskallan sanoa totuuden,
-että naiset eivät nauti seksistä. -Pätee ehkä sinun kanssasi olleisiin...
He sietävät sitä siitä hyvästä, että heillä on mies ja parisuhde.
Jos rehellisiä ollaan, tulin tänne vain siksi, että saan toisinaan panna sinua.
Niiden absurdien oikkujen toteuttaminen on parasta, mitä mies voi naiselle antaa.
Kiitos, hra Wallace.
Joko se loppui? Tämä oli vasta alkua.
Seuraavien viiden vuoden aikana kokosin kaikki lahjani kasaksi,
kiipesin sen päälle ja polttouhrasin itseni.
Siitä lähtien Rebecca on esittänyt arkkivihollistani.
Olemme kolisevat luurangot toistemme kaapissa.
Jane kertoi, että olet tulossa tänne.
Mutta minä en uskonut, että kehtaisit...
Hän pyysi minua tutkimaan toipumistaan.
Hän osoitti, että lääkärit olivat väärässä, ja se riittää minulle.
Eikö sinua kiinnosta, miten ja miksi?
On yksi asia hylätä kummityttö, kun tämä on pieni,
mutta hänen hyväksikäyttönsä on vastenmielistä.
-Minä en hyväksikäytä tytärtäsi. -Etpä tietenkään.
-Otat vain hänen rahansa. -Jota hänellä on kasapäin.
Hän tarvitsee jonkun, joka selvittää hänen toipumisensa pohjia myöten.
-Ja sinäkö olet mies siihen tehtävään? -Niin.
Ja miten tämä jalo tehtävä sujuu?
Älä viitsi. Ainoa asia, jonka olet koskaan tutkinut pohjia myöten, on viskipullo.
-Oletko onnellinen? -Olen.
Kiitos! Eikö olekin suurenmoista?
Tämä on läpipääsemätön läjä sontaa, enkä saa siitä tolkkua...
tai mitään muutakaan.
Pidä rahasi. Olen tehnyt kaikkeni.
Ole onnellinen!
En voi osoittaa Davidin kykyä vääräksi.
Paranemisesi on sinun omasi.
Sinäkin voit saada sen. Kunhan avaat sydämesi!
-Mitä jos en halua? -Sinun täytyy haluta!
Eikä täydy. Minun ei tarvitse tehdä mitään.
Tai takertua tyhmiin taikauskoihinne. Sillä minä en aio potkaista tyhjää.
Perkele! En aio potkaista tyhjää.
Potkaista tyhjää.
Voi luoja.
Se meni näin: "Lääkäri, paranna itsesi."
Tarvitsen eläinlääkärin puhelinnumeron.
011-496-0999.
Onko David vihoissaan minulle?
Kyllä se ohi menee. Olet tehnyt hänen hyväkseen enemmän kuin tiedätkään.
Hra Ogden? Siitä aamullisesta hevosesta.
Lilac Logan.
Tiedän kyllä, ettei se ole sen oikea nimi.
Myöhästytkö illalliselta?
Käväisen vain vaihtamassa vaatteet.
Mene vain edeltä.
Kävin juuri katsomassa Davidia. Mikä häntä vaivaa?
Hän on vain vähän pyörryksissä. Kyllä se siitä.
Annie.
Uskotko sinä, että hän tekee ihmeitä?
-Minä... -Olet hänen äitinsä.
Jos näin on, sinun täytyy aistia jotain.
Kyllä hän ihmeellinen poika on. Mutta joskus...
henkeni vielä pihisee.
Olen aina tiennyt, että sinä olet ihme.
-Meidän on aika julkistaa asia. -Siitä päätämme minä ja Anne.
Eihän se mikään häpeä ole.
Se on suurenmoinen ihme, joka tekee kaikki onnelliseksi.
Harmi, että kusaisen keittoosi, mutta minä en ole onnellinen.
Et tietenkään. Olet aina niin hankala.
Anteeksi, Michael.
-Mistä on kyse? -Olen kuunnellut tarinoitanne.
Mutta en usko Davidin ihmekykyihin.
Aina yhtä kyyninen.
Eikö ole varsin outoa, että runoilija on meistä ainoa, joka ei usko asiaan?
Ei suinkaan.
Olen runoilija, koska olen hyvin maallinen.
Minulle käy vain sellainen, jonka voin maistaa, kuulla, haistaa ja tuntea.
Tulit tänne siis naureskelemaan meille?
Jane pyysi minut.
Hän kertoi, että Swaffordissa tapahtuu ihmeitä, ja halusi minun tutkivan asiaa.
-Ja? -Mielestäni David on ylpeä ja herkkä.
Siinäkö kaikki?
Ole hiljaa.
Haluaisin kuulla, mitä sanottavaa Tedillä on.
Yksikään teini ei ole niin nokkela kuin luulee olevansa.
Davidilla on ajatuksen pilkahduksia, mutta niiden merkitystä hän ei vielä tavoita.
Kulttuurissamme palkitaan erilaisuudesta ja erityisyydestä.
Kerromme lapsillemme tarinoita supersankareista ja löytölapsista,
jotka pystyvät ihmeellisiin asioihin.
Michael kertoi pojalleen tarinan, jonka keskiössä jokainen lapsi tahtoisi olla.
David päätti, että se on totta.
Tiedän, mitä olen nähnyt ja kokenut.
Sinä ruokit tavallisen lapsen harhakuvitelmia.
Mitä...
-Näin, että isäni kyky oli totta. -Selvä.
Isälläsi oli kyky, joka periytyi.
-Hän ei tiedä, mistä puhuu! -Älä taas keskeytä!
Anteeksi, Ted, ole hyvä ja jatka.
Michaelin isän kyky periytyi.
-Simonille. -Simonilleko?
Muutama kesä sitten Anne sai vaikean astmakohtauksen.
Simonin hermot pitivät, ja hän yritti saada tätä hengittämään.
David rynni paikalle ja laittoi kätensä Annen rinnalle.
Juuri sillä hetkellä, kun Simonin ensiapu alkoi tehota.
Michael, näit vaimosi virkoavan ja ajattelit isääsi,
ja sanoit sitten Davidille, että tämä on perinyt kyvyn.
Hän kertoi Janelle, ja kun hänkin toipui, puskaradio hoiti loput.
Väitätkö, että Simon on parantanut ihmisiä?
Ei isällänne ollut parantajan kykyä.
Hänellä oli lempeyttä, rohkeutta ja järkeä. Ne Simon on perinyt.
David näki mielessään jotain paljon suurellisempaa.
Hän kuvitteli, että kunhan hän pysyisi puhtaana, hänen spermansa parantaisi.
Ja vieläpä voimakkaammin kuin hänen kätensä koskaan.
Jane. Kaunis, upea, epätoivoinen Jane-
oli täydellinen koetapaus.
Pelkään pahoin, että hän kokeili samaa temppua myös Lilacin kohdalla.
-Vain Oliver tietää, millä tekniikalla... -Ettäs kehtaat!
Viettelitkö sinä poikani?
Se oli parannuskeino.
Hän paransi minut.
-Hae David. -Selvä.
Mutta moni on parantunut. Eikä tämä selitä Lilacin tapausta.
Lilac oli minun syytäni.
Ensimmäisenä aamunani täällä pudotin viskipullon.
Tähän ämpäriin.
Lilacin on täytynyt latkia se tyhjäksi.
Se oli kännissä. Ja sitten sillä oli krapula.
Luoja tietää, mitä sinä aioit.
Mitäs tähän sanot?
Heititkö kaikki pillerisi menemään?
En tarvitse niitä.
Voin paremmin kuin koskaan.
Miksi sitten huusit huoneessasi tuskissasi?
Mikä teitä kaikkia vaivaa?
Jane.
Niin.
Joskus ihmiset vain paranevat.
David ei ole huoneessaan. Löysin tämän.
Se ääni, ovi kävi.
Voi luoja, jos hän kuuli puheeni.
-Etsin käsiini sen paskiaisen. -Vastahan pidit häntä Messiaana.
-Davey! -Tänne, Soda. Etsi Davey.
Davey!
David!
-Missä sinä olet? -David!
David!
-David! -Davey!
David!
Missä olet?
Davey!
Simon! Tuo Soda tänne.
-Mitä löysit? -Hänen pyjamansa.
Mene, etsi Davey!
Se sai vainun.
David!
-Etsi Davey. -David!
Mitä se kaivaa?
Löytyi!
-Hän ei hengitä. -Anna kun minä.
Neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan, yhdeksän, kymmenen, 11, 12, 13.
Elääkö hän?
-Auta häntä. -Soitan ambulanssin.
Kiitos, rakas. Menen hänen kanssaan.
Rakastan sinua.
Kiitos.
Toimit erittäin hienosti.
Mitäpä tuosta.
Olen ollut kauhea isä.
Jouduit oman tarinasi pauloihin.
Kaikki me siihen toisinaan syyllistymme.
Katsotko, että täällä on kaikki hyvin?
Swafford Hall.
Kyllä, olen hänen kummisetänsä.
Selvä.
Minä kerron hänelle.
Sairaalastako soitettiin?
Niin.
David olisi voinut kuolla sinne.
Niin olisi.
Mutta et voinut hillitä itseäsi.
Tärkeilevä puheesi tuhosi hänen egonsa.
Ja jos olet oikeassa...
tyttäreni tekee kuolemaa.
Tiedän.
Haluat aina tehdä vaikutuksen.
-Sinun on oltava joukon älykkäin. -Tiedän.
-Vaikka toiset saisivat kärsiä siitä. -Tiedän kyllä sen.
Tiedän sen. Rakas, olen pahoillani. Minulla on kamalia uutisia.
Kyse on...
Kyse on Janesta. Se puhelu.
Minä olen oikeassa.
Hän on...
Senkin paskiainen.
Sinä saatanan paskiainen!
MUMMO
Raunioista menneisyyden vähintään tämän muistan.
Sen minulle se opetti, että se mitä vaalin, oli minulle kaikkein rakkain.
Aavikolla lähde pulppuaa, tasangolla seisoo puu...
-Kyllä se siitä, isä. -Tämä runo on niin karsea.
Joka puhuu sielulleni sinusta.
Hyvin luettu, nappula.
Kiitos.
Kyllä sinusta vielä runoilija tehdään.
Miten taiaton elämä sujuu?
Normaalia elämää. Kovaa työtä.
-Kyllä siihen tottuu. -Sinä makasit siellä avoimessa haudassa.
-Tässä on poikani, Roman. -Niin.
Siistiä!
Missä Jane nyt on? Taivaassako?
Vai helvetissä?
Ei kummassakaan. Hänet vain pantiin maahan, kuten Janet häntä ennen.
Kuten myös kaikki Tomit, Dickit ja Harryt.
Kaikki papit, runoilijat ja rokkitähdet.
Kaikki kalat, mäyrät ja koirat.
Kurkut ja kamelit. Tervehdys, hyvästi.
Määränpäätä ei saatana ole.
Ja paskat.
Mutta jos etsit ihmettä, kuuntelepa tätä.
Kirjoitin eilisiltana viisi runoa.
Eli viisi enemmän kuin lähes 30 vuoteen.
Aamulla putkakti ulos kaksi lisää, ja tuskin tuli edes hiki.
Miten? Miksi?
Inspiraatio kirkkaalta taivaalta.
Voin olla kyyninen ja voin olla vanha.
Vaan saatanan sama sille. Olen täynnä ihmetystä.
Malja ihmeille.
Voisitteko jo ystävällisesti häipyä?
Minulla on kirjoitushommia.
Suomennos: Päivi Vuoriaro
William Shakespearen runon suomennos: Paavo Cajander.
Gerard Manley Hopkinsin runon suomennos: Juhani Lindholm.